Pappa?
Vad är det för ljud?
Det är bara ett vattenfall.
Nej, det andra ljudet.
Kanoner, Sasha.
-Strider dom? -Det gör dom nog.
Det är långt härifrån.
Vi går och sover.
Ta honom!
Nej!
Titta.
-Är det allt? -Det är allt.
Ta hit honom.
Vem sände dig hit?
Ingen sände mig hit, Kommendant.
Jag är med min fru och barn. Dom är på tåget från Moskva.
-Ja, vi har kontrollerat det. -Och?
Du lägger kniven med en gaffel och en sked och det ser oskyldigt ut.
Kanske reser du med en fru och barn av samma anledning
Yuryatin är ockuperat av Vita Gardet. Är det därför du reser dit?
Nej, vi ska till Varykino.
Inte genom Yuryatin. Det ligger under artillerield.
Kommendant, jag är ingen Vit agent.
Nej, det tror jag inte du är.
Då så, Kolya. Tack. Sitt ner, doktorn.
Ta det.
Det är inte så löjligt som det verkar. Det har gjorts ett eller två försök.
Är ni poeten?
Ja.
-Jag brukade beundra er poesi. -Tack.
Jag borde inte det nu.
Jag borde finna den absurt personlig, håller ni inte med?
Kännslor, insikter, ömhet. Det har plötsligt blivit trivialt.
Du håller inte med. Du har fel.
Det personliga livet i Ryssland är dött. Historien har dödat det.
Jag förstår att ni kanske hatar mig.
Jag hatar allt ni sa, men inte tillräckligt för att döda er.
Du har en bror.
-Yevgraf? -Yevgraf, ja, polismannen.
-Jag visste inte det. -Kanske inte. En hemlig polis.
-Skickade han hit er? -Yevgraf?
Nej, Yevgraf är bolsjevik.
Jag vet inget om sånt.
Du vet en hel del.
När du kom in så kände du igen mig. Hur?
-Har nån visat er fotografier? -Nej.
Jag är säker på att du kände igen mig.
Jag har sett er förr.
När?
-För sex år sedan. -Fortsätt.
Julafton, ni...
Var du där?
Eller har nån berättat det för er?
Jag tog hand om mannen som skadades av er fru.
Varför kallar ni henne min fru?
Jag mötte henne igen. Vi tjänstgjorde tillsammans på den Ukrainska fronten.
Jag är säker på att hon kan svara för mig.
Jag har inte sett henne sen kriget.
Hon är i Yuryatin.
Yuryatin?
Det privata livet är dött...
...för en man med nån manlighet.
Vi såg exempel på er manlighet på vägen till Mink.
-Dom sålde hästar till dom Vita. -Nej.
-Det verkar som ni bränt fel by. -Det säger dom alltid, har det nån betydelse?
En by föråder oss, en är bränd. Ett exempel är statuerat.
Ert exempel, deras by.
Kolya!
Vad ska ni göra med er fru och barn i Varykino?
Bara leva.
Ta bort honom. Han är oskyldig.
Du har tur.
Vi är dirigerade. Vet ni vart?
Varykinos hållplats.
Hallå?
Så underbart.
Så underbart!
Hallå?
-Alexander Maximovich? -Ja.
Det är jag, Petya.
-Ers nåd. -Så, så, så.
Det är slut med sånt, vet du.
Hur tar vi oss till huset, Petya?
Som ni alltid gjort.
Titta, Sasha.
Vad är det, Petya? Skogsbrand?
Skogsbrand, ers nåd? Det är Yuryatin.
Stackars satar. Först de Röda, sen de Vita.
Nu de Röda igen.
Den där Strelnikov, hans hjärta måste vara dött.
Gå på.
Vi är snart där, Sasha.
8 kilometer till.
Är det långt? Man glömmer. Hur är stället?
Tillräckligt bra, ers nåd, Your Honor. Det är helt låst, vet ni?
Varykino.
Helt låst, ni får se.
En huskropp, lite att ordna.
..."Yuryatins Kommité för Revolutionär Rättvisa...
...har expropierat huset i folkets namn."
Då så.
Jag är också en av folket.
Gör det inte, ers nåd! Dom kallar det kontrarevolutionärt.
Far, gör det inte. Petya tog oss hit, det gör honom till kontrarevolutionär.
Dom skjuter kontrarevolutionärer.
Det är inte dom Röda i stan, utan dom i skogen.
-Partisaner. -Här?
Vem vet? Dom gåt vart dom vill och gör vad dom vill.
Allt vi behöver är tak över huvudet.
Och en lite trädgård.
Finns där ingenstans?
Dom låste inte stugan.
Ja, vi kan klara oss där.
Spisen fungerar.
-Jag hittar några bitar av möbler. -Och nån sättpotatis?
Jag är rädd för att trädgården är helt igenvuxen.
Ja, tack.
Bra gjort, min son.
Skrapa på en Ryss och du hittar en bonde.
Jag har alltid sagt så.
Jo..., du har fel. Han arbetar som en bonde, men han är inte en bonde
Inte mig emot, Tonya, verkligen.
-Det är ett bra liv. -Det är det verkligen.
Jag blir inte förvånad om du ser tillbaka på den här tiden som en av dina bästa.
Mycket glad över den förväntade nya ankomsten, Yuri.
Anna föddes här, vet du.
Nej, jag visste inte det. Jag är hemskt glad.
Här är bevingade Merkurius.
Ser lite ledsen ut på munnen.
Petya.
Vad för nyheter från Yuryatin?
Inget ister, inget socker. Olja kanske nästa vecka.
Mjöl, salt, kaffe...
...och spik.
Dåliga nyheter?
-Gud, inte ännu en upprensning. -Nej.
-Strelnikov har åkt. -Ja, det var inte dåliga nyheter.
Nej, han är i Manchuriet, säger dom.
Det var nyheterna.
Dom har skjutit Tsaren.
Och hela hans familj.
Det är en primitiv död.
Varför?
Det är för att visa att det inte finns nån väg tillbaka.
Yuri, varför går du inte till Yuryatin?
Ja, varför inte, min son. Det skulle göra dig bra.
Varför? Vad finns i Yuryatin?
Det är inte Petersburg. Mycket ordentligt litet bibliotek där.
-Om det fortfarande finns. -Jag önskar du gjorde.
Nej, jag tror inte det.
Hur som helst, vägarna är blockerade.
Zhivago.
Ja.
Hur står det till?
Vad gör du här.
Vi är i Varykino.
Varykino?
Varför Varykino?
Varför inte, Vi måste ta vägen nånstans.
Men här?
Jag kom för att hitta min man. Han som är rapporterad död.
Strelnikov.
Jag mötte honom.
-Mötte honom? -Ja.
Hur länge har du bott här?
Omkring ett år.
-Ensam? -Med Katya.
-Var är Katya nu? -I skolan.
Är Tonya med dig?
Allihopa.
-Sasha? -Naturligtvis.
-Vad ska vi göra? -Jag vet inte.
Yuri?
Det är hemskt tidigt, eller hur?
Halv sju.
Vad gör du?
Ingenting. Kunde inte sova.
-Är det nåt som är fel? -Nej.
Ska jag ordna lite te?
Ja, gör det.
Hallå. Är du dum. Vi har knackat på och knackat på.
-Gjorde ni? Jag hörde inte. -Jo, det gjorde vi.
-Hallå, Lara. -Hallå.
-Hur mår Olya Petrovna? -Hon blir sämre och sämre.
Hon gav oss medborgerliga instruktioner och räkning hela förmiddan.
-Medborgerliga instruktioner? -Medborgerliga instruktioner.
Lyssna.
-Det är mycket bra, Katya. -Tack.
Det är Tsaren.
Tsaren är folkets fiende.
Jaha, jag visste inte att han var en fiende till folket.
Ja, det borde han ha vetat, eller hur?
Ja, det borde han.
Det blev dyrt att inte kunna de medborgerliga instruktionerna. Går inte eran lilla pojke i skolan?
Lunch.
Bra.
Kom nu med er.
Lukta.
Vad?
Den här är proffsboxare.
Yuri.
Ett ögonblick.
Där.
-Jag ska till Yuryatin, älskling. -Vad nu då?
Ja, jag vill hämta lite morfin och desinficering.
-Jag behöver inte morfin. -Man vet aldrig.
Jag behöver det inte idag.
Nej, men det är ganska nära. Jag insåg inte det.
-Är du tillbaka innan mörkret? -Långt innan.
Ja, ja min älskling, gör vad du tycker är bäst.
Jag kommer inte tillbaka.
-Jag förstår. -Men aldrig, Lara!
Förstår du?
Tror du på mig?
Kamrat doktor, jag behöver en medicinsk officer.
Ledsen, jag har fru och barn i Varykino.
Och en älskarinna i Yuryatin.
Kamrat medicinsk officer, vi är Röda partisaner. Och vi skjuter desertörer.
-Vart tar ni mig? -Till fronten.
-Och var är fronten? -Bra fråga, doktorn.
Den är där det finns fiender till revolutionen.
Var helst det finns grupper av Vit gardister eller utländska inkräktare.
Där det finns ett förbittrat borgerskap, en opålitlig rektor...
...en tvivelaktig poet som kramar sitt privatliv.
Det är också fronten.
-Hur länge ska ni hålla mig? -Så länge vi behöver er.
Nu!
Sikta!
Jaha, det var lätt.
Kom igen, doktorn. Låt oss se vad vi har gjort.
St. Michaels Militär Skola.
Din gamle bastard.
Det har ingen betydelse.
Har du nånsin älskat en kvinna, Razin?
Jag hade en gång en fru och fyra barn.
-Han har varit en god kamrat. -Och en bra doktor.
Vi tog honom från hans fru och barn.
Inget av det har betydelse.
Vad har betydelse kamrat Kommisarie? Säg mig, jag har glömt.
-Detta är föraktligt. Säger han. -Jag för befäl över enheten!
Vi för befäl tillsammans. Parti bulletinen meddelar uttryckligen...
Jag kunde föra bort er och skjuta er.
Och kunde ni föra bort partiet och skjuta det?
När den militära kampen når sitt slut, så intensifieras den politiska.
Efter segern, så har det militära tjänat sitt syfte.
Alla män kommer då att dömmas politiskt...
...oavsett deras militära förtjänster.
Under tiden, det finns fortfarande Vita enheter i området. Doktorn stannar.
Det avslutar mötet.
Kamrat, var ska ni?
Springer ni iväg, kamrat?
-Soldater. -Röda soldater eller Vita soldater?
Soldater.
Tonya?
Tonya! Sasha!
Tonya!
-Är detta Yuryatin? -Ja, Yuryatin.
Vad hände vid Varykino?
-Moskva folk? -Ja.
Dom har gått iväg, gått iväg. Det finns ingen i Varykino.
Gud, vilken lycka! Dom säger du lever.
Några såg er nära staden.
Jag antar att du gått till Varykino, så jag går själv dit med Katya.
Om det skulle behövas, så har jag lämnat lite mat. Mest kokt potatis.
Lägg tillbaka locket på kastrullen så att inte råttorna tar den.
Jag är galen av lycka!
Tonya.
Tonya!
-Yuri. -Tonya!
-Yuri. -Tonya.
Yuri, älskling.
Allt är bra, Yuri.
Dom är säkra. Dom är i Moskva.
-I Moskva? -Ja.
-Tonya? -Allihopa. Dom är säkra.
Säkra.
Eldgivnings enheterna!
Bättre.
Vad?
Jag har ett brev till dig.
Jag har haft det i tre månader.
Och det tog tre månader att komma hit.
Det är från Moskva.
Jag tror från Tonya.
Det är adresserat till dig genom mig.
Hon kom till Yuryatin för att hitta dig då du försvann.
Nån skickade henne hit.
Möttes ni?
Hon är mycket fin.
Min käraste kära.
Jag sänder detta till Larissa Antipova...
...för om du lever, vilket Gud beviljar...
...så tror jag att det är dit du går.
Vi har en liten dotter, Yuri. Visste du?
Hennes namn är Anna.
Far sänder en hälsning.
Sasha har vuxit ganska mycket. Han är ganska stor nu.
Närhelst vi pratar om dig så gråter han och låter sig inte tröstas.
Detta är vad jag måste säga dig:
Vi ska deporteras från Ryssland.
Vi kan inte få reda på om du får ansluta dig till oss.
En organisation i Paris som jag inte får namnge, kommer att veta var vi finns.
Inget är säkert och det finns inte mycket tid.
Jag skriver detta i all hast.
Dom kommer för att hämta oss nu. Gud välsigne dig.
Jag måste ärligt medge att Antipova är en bra människa.
Yuri, när dom åkte iväg till Moskva så lämnade hon nåt här.
Yuri?
Får jag komma in?
Yuri Andreyevich, ni har ändrat er, tror jag.
Ja, bestämt.
Larissa...
...är anmärkningsvärt sig lik.
Jag kommer från Moskva.
Jag är på väg till Vladivostok.
Jag är här för att erbjuda min hjälp.
Vi vill inte ha den.
-Tala för er själv. -Vi vill inte ha den.
Yuri Andreyevich, du spenderade två år med partisanernas 5:e division.
Du har inte fått avsked, så du är en desertör.
Er familj i Paris är involverade i en farlig emigrant organisation.
Allt detta är nu teknialliteter.
Men ert sätt att leva...
...allt ni säger, era publiserade verk, är flagrant omstörtande.
Era dagar är räknade...
...om jag inte hjälper dig.
-Vill du ha min hjälp? -Nej.
Vänta, Yuri.
Larissa, tre glas.
Nej.
Yuri, du måste förstå hur allvarligt det är.
Snälla, underskatta mig inte.
Praktiskt eller moraliskt, jag är inte den man ni tar mig för.
Hur vet du allt detta om Yuri? Hur kan du hjälpa?
Jag gör och jag kan. Duger det?
Nej.
Våra östra havsdepartement är ett outvecklad område.
Kommisariatet för utländska affärer vill forma en oberoende stat.
Det ger oss en tillfällig kanal för att komunicera med omvärlden.
Jag har goda kontakter i fjärran östern.
Jag har utsetts till justitieminister.
-Litar bolsjevikerna på dig? -Dom litar inte på nån.
Dom fann mig användbar.
Så här kan jag hjälpa dig.
Du följer med mig så långt som till stillahavs kusten.
Därifrån kan du gå vart du vill.
Till Paris, eller inte.
Jag tror det är bäst du går.
Din utstuderade själviskhet är outhärdlig.
Larissa är också i fara.
-I samband med mig? -Nej.
Inta i samband med dig. Du är en småfisk.
Men i samband med Strelnikov.
-Jag mötte aldrig Strelnikov. -Du är gift med honom, dom vet det.
-Jag var gift med Pasha Antipov. -Jag förstår, jag förstår.
Men det gör inte dom.
Du är bevakad.
Vet du varför?
En man är en besvärlig handelsvara, min kära.
Gå iväg.
Mer av er högt stående galenskap.
Du har ett barn att tänka på!
Lyssna nu.
-Här är socker till barnet. -Jag vill inte ha det.
Avböjer ni mitt socker?
Vem är du att avböja vad som helst?!
Gå nu.
-Jag kom... -Gå!
Gå!
Jag kom till er i goda avsikter.
Stanna här då och möt ert öde!
Ert öde, hör ni mig?
Tror du att du är fläckfri?
Du är inte fläckfri!
Jag känner dig!
Hör ni mig?
Vi är alla gjorda av samma lera, ska ni veta!
Lera!
Lara?
Han svammlar, Lara.
Ja. Svammlar.
Jag önskar han aldrig funnits.
Har det nån betydelse?
Har det?
Inte för mig.
Vad ska vi göra? Vi kan ta ett tåg.
Nej. dom arresterar oss direkt.
-Jag vill inte stanna här och vänta. -Nej.
Lyssna...
-...vi kan gå till -Varykino.
-Dom får reda på det förr eller senare. -Ja, men senare.
-Om era dagar verkligen är räknade... -Ja.
Bäst vi lever då...
...innan vi skils åt.
Ja.
Far tog en loppa! Ho, ho, ho.
Jag älskar snön. Ett, två, tre.
Anna lärde mig skriva vid det här skrivbordet.
Detta är inte jag, Yuri.
-Jo, det är det. -Nej.
Det är du.
"Lara. "
Yuri!
-Yuri, en varg ylar! -Ja. jag...
Jag har sett dom. Dom är rädda. Dom skadar inte oss.
Ja, jag vet.
Jag är ledsen, det är...
Gud, det är en hemsk tid att leva i!
-Nej. -Det är det! Det är det!
Nej, nej.
Hade det inte varit underbart om vi träffats tidigare?
Innan vi gjorde? Ja.
Vi hade gift oss, haft ett hus och barn.
Om vi haft barn, Yuri, skulle du velat ha en pojka eller flicka?
Jag tror vi blir tokiga om vi tänker på allt det.
Jag ska alltid tänka på det.
-Ska du skriva idag? -Nej, inte idag.
Katya!
Kom till mig, älskling.
Victor!
Vi trodde det var...
Ganska.
Jag undrar om ni har nåt emot, kamrater?
Min regering har ett tåg stående i Yuryatin.
Det finns en vagn för mig och mina assistenter.
Ni reser bekvämt och säkert.
Jag reser inte med er.
Jag reser inte utan dig. Så slutar det.
Då måste jag prata med Yuri Andreyevich mellan fyra ögon.
Strelnikov är död.
-Vad? -Spara mig dina uttryck av saknad.
Han var en neurotisk mördare och det finns ingen som saknar honom.
Förstår du hur det påverkar Larissa?
Gör du inte?
Du är en tok.
Hon är Strelnikovs fru.
Varför tror du att dom inte har arresterat henne?
Varför tror du dom hade henne under bevakning? Dom väntade på Strelnikov.
Om dom trodde han skulle komma springande till sin fru, så kände dom honom inte.
Dom kände honom tillräckligt. Dom tog honom 8 kilometer härifrån.
Han arresterades på vägen. Han försökte inte dölja sig.
Genom hela förhöret...
...insisterade han på att kallas Pavel Antipov...
...och vägrade svara på "Strelnikov. "
På väg till avrättningen tog han en pistol och blåste ut sin egen hjärna.
Herre Gud.
Berätta det inte för Lara.
Jag tror jag känner henne lika bra som du.
Men förstår du inte hennes position? Hon har uppfyllt sitt syfte.
Männen som eskorterade mig idag återkommer i morgon som en avrättningspatrull.
Nu vet jag precis vad du tycker om mig och varför.
Men om du inte följer med mig, så kommer hon inte med.
Följer du med mig?
Accepterar du skyddet av denne onåble Caliban på alla villkor?
Är er övertygelse så omåttlig...
...att du offrar en kvinna och ett barn för den?
Det finns några väskor att bära, kamrater.
Stig in.
Kom.
-Hur många? -Allihopa.
-Ledsen, det finns inte plats. -Det måste finnas plats.
Det är bra. Vi tar med släden.
Skynda. Tåget har viktiga passagerare.
Åk. Jag kommer efter.
Då så, kamrater!
Vi ses vid...
Skynda!
Jag är rädd att det var allt. Er unge man kommer inte.
Din tok.
Trodde du verkligen att han skulle komma med dig?
Den mannen är en idiot.
-Från Mongoliet kunde han ha rest till... -Han lämnar aldrig Ryssland.
Du reser med mig, eller hur?
Ja.
För att var säker, det är din plikt som mor.
Det stämmer, Victor.
Jag bär på Yuris barn.
Jag föddes där ute, i den fjärran östern nånstans.
Kanska i Mongoliet, jag kommer inte ihåg.
Du föddes i Mongoliet just det året.
Det gjorde många andra.
Inte många med namet Tonya och med Komarov som efternamn.
Komarov är ett vanligt namn.
Med blont hår, blå ögon, försvunnen vid 8 års ålder när krig bröt ut i fjärran östern.
Det är nåt du inte har berättat för mig. Hur försvann du?
-Jag minns inte! -Du måste minnas nån!
Nej!
Jag ska berätta hur jag först mötte din mor.
-Om hon var min mor. -Du dömmer.
Jag mötte min bror bokstavligen på en gata i Moskva.
Han hade en fjärde klassens ransoneringsbok och var undernärd.
Han verkade inte bry sig om det eller nåt annat.
Jag trodde han var en lyckligare man än jag.
Han bad mig att köpa honom en ny kostym...
...och att ordna ett jobb på hans gamla sjukhus.
Jag såg honom på väg till sin första dag på jobbet.
Detta var åtta år efter han och Lara skilts åt.
Såg han henne aldrig mer?
Tack. Ni har varit mycket snäll mot mig.
Han visste inte hur sjuk han var.
Hans hjärtklaffar var som papper.
Men han höll det för sig själv.
Han höll mycket för sig själv.
Snälla.
Jag var förvånad över omfattningen av hans rykte.
Hans verk var omöjliga att anskaffa på den tiden.
Det ogillades av partiet.
Men om folk gillar poesi, så gillar de poeter.
Och ingen gillar poesi som en ryss.
Ursäkta mig, kamrat.
Är ni Yevgraf?
Mitt namn är Lara.
Jag kännde hennes namn från Lara poemen Jag hittade dom i Yuris manuskript
Jag kände din bror.
Jag behöver din hjälp.
Hon hade kommit till Moskva för att söka efter sitt barn.
Jag hjälpte henne så gott jag kunde.
Men jag visste att det var hopplöst.
Jag tror att jag var lite kär i henne.
En dag reste hon bort och kom aldrig tillbaka.
Hon dog eller försvann nånstans...
...i ett av arbetslägren.
Ett namnlöst nummer på en lista som efteråt blev förlagda.
Det var ganska vanligt på den tiden.
Tonya.
Hur kunde du försvinna?
-Vi sprang på en gata. -Vi?
-Min far. -Inte er far. Komarovsky.
Jag vet inte!
Gatan brann.
Där var explosioner och husen rasade samman.
Han släppte min hand!
Och jag var borttappad.
Skulle din far ha gjort så?
Ja. Folk gör vad som helst.
Det var Komarovsky.
Den här mannen var din far.
Varför tror du inte på det?
Varför vill du inte tro på det?
Inte om det inte är sant.
Det är konstaterat.
Kamrat general, när jag var barn önskade jag mig föräldrar.
Kan ni företälla mig hur jag önskade mig föräldrar.
Jag volle dö när jag var barn.
Ver ni?
nej, jag vet inte.
Jag kan inte vara till nån nytta för dom nu, kan jag?
Jag hoppas att jag kan vara till nån nytta för dig.
-Vill du tänka på det? -Ja.
Det är bra, David.
Arbetar du här?
Ja, jag är operatör.
-Och vad sköter du? -Den.
Du lovade att tänka på det.
Tonya!
Kan du spela balalajka?
Kan hon spela? Hon är en artist!
En artist? Vem lärde dig?
Ingen lärde henne.
Då är det en gåva.